Revista de ştiinţă, inovare, cultură şi artă „AKADEMOS” este o revistă generalistă de interes național, recenzată, cu Acces Deschis, categoria „B”. Revista de ştiinţă, inovare, cultură şi artă „AKADEMOS” este o publicaţie periodică ştiinţifică de profil larg, de interes naţional şi internaţional, menită să oglindească fenomenul ştiinţific modern şi dezvoltarea acestuia, să mediatizeze cercetările fundamentale şi aplicative valoroase din diverse domenii, tehnologiile noi şi rezultatele ştiinţifice de performanţă în scopul aplicării lor inovaţionale, să abordeze probleme şi să elucideze investigaţiile ce ţin de patrimoniul spiritual material şi imaterial, cultură şi arte.
Periodic Publication Journal of Science, Innovation, Culture and Art "SCIENCE and INNOVATION"
In Memoriam Alexandru Marghiloman (1854–1925)
Alexandru Marghiloman a fost membru marcant al Partidului Conservator, de mai multe ori ministru, și în 1918, în plin război, a devenit Prim-ministru al României. A realizat unul dintre cele mai importante acte ale istoriei noastre: Unirea Basarabiei cu România, la 27 martie 1918, dar a fost nevoit să semneze Tratatul de Pace de la București (mai 1918), tratat dureros, dar considerat de el o necesitate strategică. Ne-a lăsat însă și Cafeaua Marghiloman, precum și o moștenire hipică solidă sau Notele Politice.
Copyright (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
In Memoriam Alexandru Marghiloman. Sesiune de comunicări științifice, 9-10 mai 2025, Buzău
Eroism şi jertfă la românii de peste Prut. Unirea Basarabiei cu Ţara
Unirea Basarabiei cu Ţara Mamă din 1918, act cu profunde reverberaţii eroice şi naţional-patriotice, avea să deschidă calea înfăptuirii deplinei unităţi naţionale şi realizarea în anul de graţie 1918 a României Mari, ţară liberă, independentă şi suverană. La sfârşitul secolului al XIX-lea şi în primele decenii ale celui de-al XX-lea, lupte pentru unitate a tuturor românilor intrase într-o nouă fază – unirea devenise o problemă prioritară atât pentru statul român cât şi pentru românii din teritoriile asuprite: Basarabia, Bucovina şi Transilvania, sprijinite îndeaproape de toată românimea, inclusiv de cea din diaspora. O delegaţie a Sfatului Ţării compusă din I. Inculeţ, Pan Halippa şi Daniel Ciugureanu a venit din nou la Iaşi, pe 2 martie, pentru a lua legătura cu noul guvern al României condus de Alexandru Marghiloman.
Armata în Notele Politice 1897–1924 ale lui Alexandru Marghiloman. Recenzie
Notele politice ale lui Alexandru Marghiloman sunt file de istorie recentă și reprezintă un document istoric de excepție, oferind o perspectivă intimă și detaliată asupra scenei politice românești din perioada 1897–1924. Aceste memorii au fost redactate de Marghiloman în timpul vieții sale și publicate inițial în 1927, la doi ani după moartea sa. Cu toate acestea, din cauza conținutului lor considerat incomod de către autoritățile vremii, volumele au fost rapid retrase de pe piață și chiar distruse, ceea ce a contribuit la o lungă perioadă de uitare. Abia în anii 1993–1995, istoricul Stelian Neagoe a reeditat aceste note în trei volume, aducându-le din nou în atenția publicului. Ediția sa, publicată la Editura Machiavelli, a fost esențială pentru revalorizarea lui Marghiloman ca om politic și martor al epocii.
Actualitatea și valoarea operei sculptorului Alexandru Plămădeală
Două fațete definitorii ale operei sculptorului Alexandru Plămădeală (1888–1940) au stat la baza acestui studiu. Prima se referă la piesele din metale nobile şi pietre organice lucrate de celebrul sculptor, creaţie mai puţin cunoscută şi apreciată de istoricii şi criticii de artă. Medalioanele lucrate din argint (Portretul soţiei lui I. Teodorescu-Sion, Portret pe fundalul monumentului, Portretul interpretei Lidia Lipcovschi) şi miniaturile din fildeş, lemn, fac parte din colecţia Muzeului Naţional de Artă al Moldovei. Cel de -al doilea aspect ține de atelierul din Chişinău unde a fost turnat monumentul lui Ştefan cel Mare, inaugurat în anul 1927 în Grădina Publică care astăzi îi poartă numele.
piese din metale nobile și pietre organice
Tipografia societății culturale a românilor din Basarabia („România nouă”)
În studiul de faţă, pe baza materialelor de arhivă, a presei de epocă şi a memorialisticii se prezintă contextul istoric, personalităţile implicate în crearea Tipografiei Societății Culturale a Românilor din Basarabia (România Nouă). În urma cercetării materialului factologic, a fost scoasă în evidenţă implicarea plenară a militantului translivănean Onisifor Ghibu în transferarea tipografiei de la Iaşi şi organizarea acesteia la Chişinău. S-au prezentat dificultăţile şi provocările de epocă ce au generat punerea în practică a acestui proiect cultural şi identitar ambiţios pentru provincia românească. La tipografie au fost editate primele lucrări didactice şi publicistice cu grafie latină din Basarabia, reprezentând astfel un autentic catalizator al „revoluţiei culturale” din provincia românească.
Alexandru Marghiloman – „lordul” elocinței parlamentare românești
Alexandru Marghiloman a fost una dintre personalităţile politice românești care au definit viaţa politică românească la sfârşitul secolului al XIX-lea şi începutul secolului al XX-lea. A fost de şapte ori ministru în mai multe guverne şi prim-ministru în perioada 5 martie–24 octombrie 1918. A semnat dureroasa pace cu Puterile Centrale de la Bucureşti din 7 mai 1918, dar şi Unirea Basarabiei cu România la 27 martie 1918. Alături de realizările sale politice, a lăsat în urmă modelul unui orator politic de excepţie, ale cărui Discursuri Parlamentare pot constitui şi astăzi exemplu de eleganţă, claritate, logică şi vibraţie stilistică a mesajului în dezbaterea parlamentară. Materialul de faţă îşi propune să aducă în atenţie opiniile unor contemporani ai ilustrului om politic buzoian cu referire la talentul său oratoric, dar şi să le exemplifice, prin câteva preluări din aceste discursuri.
Două decorații conferite lui Alexandru Marghiloman (1888, 1895)
În acest articol, autorul prezintă, apelând la faleristică, la heraldică și la sigilografie, Ordinul Steaua României și Ordinul Coroana României care i-au fost acordate lui Alexandru Marghiloman în anii 1895 și 1888.
Intervenţia Armatei Române în Basarabia – o necesitate strategică pentru asigurarea securităţii depozitelor militare și a liniilor de comunicaţie, restabilirea ordinii intrerne și apărarea actului Unirii din 27 marti e / 9 aprilie 1918
Contextul geopolitic și strategic al intervenției Armatei Române în Basarabia în 1918 a fost reprezentat de următoarele aspecte esențiale: a) incapacitatea Consiliului Directorilor ai Basarabiei de a controla situația în nou înființata Republică Democratică Moldovenească. Aceasta era amenințată de presiunile forțelor bolșevice anarhizate și de pretențiile anexioniste ale Ucrainei, iar dificultățile Consiliului de a gestiona stările de fapt interne au determinat solicitarea ajutorului Guvernului României; b) interesul major al Regatului României de a beneficia, cu acordul reprezentanților Antantei, în teritoriul dintre Prut și Nistru de o zonă stabilă care să asigure securitatea comunicațiilor și accesul la stocurile de armament, muniții, alimente etc.; c) amenințarea, din perspectiva evaluării Aliaților, de extindere a bolșevismului din sudul Ucrainei, precum și interesul Puterilor Centrale de a impune acceptarea de concesii cât mai mari din partea României angajată în negocierile de pace de la București, au favorizat sprijinul ambelor tabere belig erante pentru intervenția militară română peste Prut. Prezența Armatei Române în teritoriul dintre Prut și Nistru și restabilirea ordinii interne în acest spațiu, au asigurat libertatea de acțiune a structurilor politice și organizațiilor profesionale și exprimarea liberă a voinței populației majoritare din Basarabia, concretizată în istorica hotărâre a Sfatului Țării din 27 martie/9 aprilie 1918.
amenințări la adresa securității existenței Basarabiei
apeluri către România dinpartea Sfatului Țării
trecerea Prutului de către trupele române
restabilirea ordinii interne în Basarabia
Vizitele Reginei Maria (1875–1938) la Chișinău
În perioada interbelică, suveranii Casei Regale a României au efectuat în Basarabia în total cinci vizite oficiale. În ceea ce o privește pe Regina Maria, aceasta a vizitat Chișinăul de trei ori. Vizitele au fost întreprinse în 1920, 1925 și 1927, cu prilejul desfășurării unor anumite evenimente, regina însoțindu-l pe Regele Ferdinand I, dar și ea fiind însoțită (în ultima sa călătorie), de Principesa Ileana, fiica mai mică a suveranilor. Cu referire la impresiile Reginei Maria de pe urma celor trei vizite întreprinse în Basarabia, acestea nu par să fie unilaterale. Dacă teritoriul, fără tăgadă, era unul românesc (cu populație românească), anumite localități ale Basarabiei ducând-o cu gândul spre întinderile Iașilor, atunci habitatul basarabenilor i-a adus aminte reginei de romanele rusești. Totodată, deși Chișinăul a impresionat-o prin clădirile sale mari și frumoase, în stil rusesc, acesta, totuși avea, potrivit suveranei, înfățișarea unui mic oraș de provincie. Totodată, cele mai proaste impresii i-au lăsat reginei cele câteva banchete, de sorginte provincială, organizate de autoritățile locale în cinstea familiei regale ajunse la Chișinău.
Alexandru Marghiloman – personalitate a vieții politice românești, om de stat, de ținuta celor care au trăit și au activat în Europa și în România la sfârșitul secolului al XIX-lea – începutul secoluli al XX-lea, s-a născut la Buzău, într-o familie cu o avere impresionantă, părinții săi Iancu și Irina Marghiloman numărându-se printre marii proprietari de terenuri din țară. Cu un an și jumătate înainte de moarte, Alexandru Marghiloman își întocmește testamentul. În însemnările sale spunea „Eu am intrat în politică bog at și ies sărac, dar cu mâinile curate”. Situația averii sale era „încurcată”, după cum el însuși admitea, iar „sarcinile testamentare … grele”. Prin Testamentul scris la 7 octombrie 1923, la București, în care consemnează dispoziții clare, fapt ce denotă firea lui organizată, lasă întreaga avere, în uzufruct, soției sale Maria Marghiloman.
Ecouri din negura vremii la trecerea în eternitate a lui Alexandru Marghiloman
Scopul acestui studiu a fost examinarea reacției presei timpului (1925) la știrea decesului omului politic român Ale xandru Marghiloman. Studiul a demonstrat că presa română a marcat acest caz, unele ziare înserând largi comentarii pozitive despre defunct (de ex. Gazeta Dorohoiului), alte ziare au avut opinii critice la adresa ex-prim ministrului României Alexandru Marghiloman (de ex. Universul). Luate în ansamblu, ziarele timpului au scos în evidență marea personalitate a buzoianului Alexandru Marghiloman.
Aspecte din viața privată a lui Alexandru Marghiloman surprinse în imagini de epocă
Studiul prezintă câteva imagini-martor deținute de Muzeul Județean Buzău, care imortalizează aspecte inedite, unice, din viața privată a lui Alexandru Marghiloman (1854–1925), un reprezentant al elitei sociale, economice și politice din România. De asemenea, aduce în discuție și importanța surselor vizuale atât pentru cercetarea trecutului unei personalități p olitice, cât și pentru înțelegerea unor aspecte privind evoluțiile unor grupuri umane și personaje diametral opuse pe scara ierarhiei sociale. În prima parte sunt inserate informații istorice despre Alexandru Marghiloman și familia sa, pentru ca cititorul să fie intro dus în contextul epocii și să aibă deja suficiente cunoștințe despre personajul pe care îl va regăsi mai târziu în imaginele prezentate. Câteva fotografii ilustrează Ansamblul Marghiloman din municipiul Buzău, care reflectă statutul proprietarului și resursele lui, epoca în care a fost construit și locuit de deținător, mentalitatea și climatul socio-cultural de la sfârșitul secolului al XIX-lea și începutul secolului XX, fiind un exemplu din tipologia arhitecturii de factură vest-europeană pe teritoriul României. Este ilustrată și pasiunea lui Alexandru Marghiloman pentru caii de curse și pentru creșterea cailor de prăsilă pursânge englez. În ultima parte sunt inserate instantanee de pe moșiile de la Fundeni-Zărnești, în județul Buzău și Putineiu, în fostul județ Vlașca (azi în județul Giurgiu) – care redau vizita lui Al. Marghiloman și a unor apropiați de-ai lui, în acele locuri, în timpul treieratului de grâu. Autoarea accentuează ideea contrastului dintre peisajul urban luxuriant și rural, plan; dintre marele moșier elegant, extravagant și țăranul simplu, lipsit de pământ, de condiție modestă.
Crizele începutului de secol XX și politica externă a României reflectată în atitudinea Regelui Carol al României și a ministrului afacerilor străine, Alexandru Marghiloman (iulie-noiembrie 1900)
La începutul lunii iulie 1900, în România se conturase caracteristicile unei puternice crize financiare, care a determinat demisia guvernului Cantacuzino și formarea cabinetului Petre P. Carp, în cadrul căruia portofoliul politicii externe a fost atribuit lui Alexandru Marghiloman. Sarcina noului guvern, investit la sugestia și insistențele regelui Carol al României, era clară – redresarea economiei românești, însă primul ministru Petre P. Carp avea să se confrunte cu alte două crize politice, în rezolvarea cărora ministrul Afacerilor Străine, Alexandru Marghiloman, a avut o contribuție majoră, un fapt mai puțin cunoscut în istoriografia românească. Prima, criza româno-bulgară, a fost provocată de asasinarea profesorului Ştefan Mihăileanu și a avut ca efect înlocuirea temului Boris Sarafov, liderul Comitetului Secret Revoluționar Macedonean de la conducerea acestei organizații anarhiste/teroriste. Cea de a doua a avut legătură cu drepturile religioase ale aromânilor din Macedonia, provincia otomană în care grecii, sârbii și bulgarii duceau o propagandă devastatoare, al cărui efect a fost jefuirea membrilor și omorârea unor lideri ai comunități aromânești de către bandele de cetnici sârbi, comitagii bulgari și antarți greci, grupări de guerilă, din confruntarea cărora populația românească din Peninsula Balcanică a avut foarte mult de suferit.
Funerariile lui Alexandru Marghiloman (mai 1925)
Autorii se ocupă mai întâi de ultima perioadă a vieții lui Alexandru Marghiloman, aproape uitat și lovit de o boală necruțătoare: cancerul pancreatic. Ei prezintă pe larg funeraliile marelui om politic buzoian. Semnatarii studiului relevă faptul că Alexandru Marghiloman și-a dorit o înmormântare simplă, discretă, fără pompă. Urmașii, în primul rând soția, i-au respectat această ultimă dorință. Totuși. tristul eveniment a stârnit interesul ziarelor vremii precum: Adevărul, Aurora, Dimineața, Neamul Românesc, Universul, dar și opiniei publice, prietenilor, precum și adversarilor politici. Cu toții au relatat pe larg momentele principale ale trecerii în eternitate. Acum, la comemorarea celor 100 de ani de la moartea lui, nu putem să-i aducem decât modestul și respectuosul nostru omagiu.
Apusul vieții pământești și funeraliile lui Alexandru Marghiloman, reflectate în presa timpului
Împlinirea unui centenar de la trecerea în veșnicie a liderului politic conservator-progresist Alexandru Marghiloman (†10 mai 1925) constituie un prilej binecuvântat de a-i cinsti și a-i păstra vie memoria. Prezentul studiu își propune să reliefeze ultimele gânduri, doleanțe și momente din această existență a ,,lordului valah”, apusul vieții și funeraliile care i s-au făcut, așa după cum consemnează presa timpului.
Alexandru Marghiloman privit prin ochii contemporanilor săi. Ipostaze ale percepției publice și analiză critică
Alexandru Marghiloman (1854–1925) s-a impus ca una dintre personalitățile marcante ale scenei politice românești din perioada de tranziție dintre secolul al XIX-lea și începutul secolului al XX-lea. Percepția contemporanilor asupra sa a fost profund polarizată, oscilând între aprecieri elogioase, care îl consacrau drept un „homo regius” și „om providențial”, ș i critici vehemente, care îl stigmatizau prin acuzații grave, precum cea de „agent al intereselor germane” sau „trădător de neam și țară”. Istoriografia actuală propune o reevaluare a rolului său, conturând imaginea unui om de stat care a acționat cu responsabilitate și discernământ, punând interesul național mai presus de cel propriu, și asumând decizii cu un înalt grad de risc, în vederea asigurării continuității statale și a realizării idealului unității naționale. Studiul de față își propune să investigheze reprezentările și impresiile asociate „lordului valah” în discursul politic și în spațiul public al epocii, concentrându-se asupra modului în care figura acestuia a fost recepționată și interpretată atât de susținătorii săi ideologici, cât și de opozanți și de opinia colectivă.
Mitropolitul Gurie Grosu – contemporanul lui Alexandru Marghiloman
Mitropolitul Gurie Grosu (1877–1943) se înscrie între personalitățile care a marcat prima jumătate a secolului al XX-lea. Născut în Basarabia, prin întreaga sa activitate a militat pentru introducerea limbii române în desfășurarea serviciului religios în biserică, pentru educarea în spirit național a populației române. S-a implicat activ în unirea Republicii Democratice Moldovenești și Regatul României, dar și în procesul de revenire a Bisericii Ortodoxe din Moldova la Biserica Ortodoxă Română, fiind primul mitropolit al Basarabiei. Cariera sa a fost umbrită de acuzații privind fapte de corupție, agravate și de profunde neînțelegeri cu Regele Carol al II-lea. Memoria sa a fost reabilitată în anul 1992. A fost înmormântat la Mănăstirea Cernica.
Din activitatea politică și parlamentară a lui Alexandru Marghiloman
Alexandru Marghiloman a fost un om politic interesat de rezolvarea problemelor importante ale țării. Foarte documentat, atent la detalii, era temut de toți adversarii politici. În 1906 a avut o intervenție amplă pe legea bugetului armatei române. El a pus în evidență o serie de deficiențe în organizarea și finanțarea armatei, printre care un aparat administrativ prea mare, un număr prea mic de ofițeri în unitățile operative, condiții de viață grele pentru soldați, asigurare medicală insuficientă. După doar 10 ani, observațiile lui Marghiloman au fost confirmate de eșecurile suferite de armata română pe fronturile Primului Război Mondial. O altă intervenție importantă a avut Alexandru Marghiloman în 1912 când, în calitate de ministru de interne, a venit cu modificări la legea prin care Dobrogea a fost integrată complet în România. A fost nevoie de o reparație morală față de vechii locuitori dobrogeni. Marghiloman, având un spirit european autentic, a inițiat aceste modificări.
Guvernarea lui Alexandru Marghiloman – sub vitregia vremurilor de război
Preluarea puterii politice în ultimul an al Marelui Război a fost un act de un imens curaj pentru Alexandru Marghiloman în condițiile prăbușirii unei vechi lumi și nașterii uneia noi. În timpul guvernării sale, 5 martie – 24 octombrie 1918, gestionează cu multă stăpânire de sine problemele complexe ale acelor vremuri: tratativele de pace cu Puterile Centrale și încheierea Păcii de la București, precum și cea mai de seamă realizare a sa ca premier – Unirea Basarabiei cu România. O altă problemă deosebit de gravă era spolierea teritoriului ocupat din vechea Țară Românească prin cerințele permanente de cedare a cerealelor din Basarabia, ceea ce îl obligă să facă eforturi considerabile pentru ca administrația militară germană să se rețină de la necontenitele rechiziții, deoarece populația din partea ocupată a țării nu mai avea hrană. Protejarea dinastiei a reprezentat o constantă a politicii sale, tocmai de aceea misiunea de salvare a ființei statale și a dinastiei se va evidenția și mai mult cu prilejul scandalului provocat de principele moștenitor Carol prin căsătoria sa secretă și intempestivă cu d-ra Ioana Maria Valentina Lambrino (Zizi) la Odessa, în 31 august/13 septembrie 1918. Nesăbuita căsătorie a principelui Carol săpa la temelia întregii sale construcții politice, însă cu un nemaipomenit simț politic valorifică această problemă dinastică pen tru a argumenta în fața germanilor întârzierea ratificării tratatului de pace. Tactica tergiversării, a amânării permanente în chestiunea ratificării, de comun acord cu Regele Ferdinand, este exploatată din plin prin aducerea în timpul discuțiilor cu oficialii germani a noi subiecte precum intrarea armatei române în Dobrogea, tocmai acum când Bulgaria era deja ocupată de trupele Antantei. Noile teme ale tratativelor au dat roade și au permis României reintrarea în război de partea Antantei, pe 10 noiembrie 1918, cu doar o zi înaintea semnării armistițiului de la Compiegne. Misiunea lui Marghiloman de a fi premier de sacrificiu se încheiase cu numai câteva zile înainte, pe 6 noiembrie, fiind îndeplinită cu succes.
Însemnările Arhiepiscopului catolic de București Raymund Netzhammer (1862–1945) despre Buzău și Alexandru Marghiloman
Raymund Netzhammer a venit în România ca profesor la Seminarul Catolic din București, unde a predat între 1900 și 1902. A revenit în 1905 ca ierarh, Arhiepiscop catolic de București. A deținut postul până în anul 1927. De la Netzhammer ne -a rămas un amplu Jurnal (1737 de pagini), în care a consemnat vizitele făcute în țară, informații despre personalități, localități, mănăstiri, ș.a. S tudiul de față este realizat pe însemnările despre Buzău, comunitatea catolică buzoiană, întâlnirile și discuțiile avute cu Alexandru Marghiloman.
Moartea lui Alexandru Marghiloman reflectată în presa vremii
Lucrarea noastră și-a propus să urmărească modul în care presa vremii a reflectat moartea lui Alexandru Marghiloman. Nu am făcut o analiză exhaustivă a întregii prese românești. Am ales un segment semnificativ al acesteia. Astfel, am urmărit un ziar partizan (Opinia), două ziare de opoziție (Mișcarea și Viitorul) și patru ziare „neutre” (Universul, Neamul românesc, Dimineața și Adevărul). Un prim plan al informațiilor oferite au vizat momentul decesului (10 mai 1925), cauzele acestuia, dispozițiile testamentare, organizarea și desfășurarea ceremonialului de înmormântare. Un al doilea plan al atenției presei l-a reprezentat prezentarea personalității acestuia, datele biografice și profesionale, activitatea politică, caracterizarea personalității lui Alexandru Marghiloman. Toate publicațiile au subliniat cultura, rafinamentul, talentul oratoric, perseverența și ascensiunea politică a liderului conservator. Alexandru Marghiloman a fost un om fericit până a devenit prim-ministru și a semnat pacea de la București. După, totul s-a schimbat. La momentul trecerii în neființă, presa nu l-a mai considerat un trădător, nume de rezonanță (N. Iorga, C. Bacalbașa) au văzut în Marghiloman un om de sacrificiu, care a fost nevoit să accepte soluția impusă de acel context. Limbajul presei s-a caracterizat prin decență.
Activitatea lui Alexandru Marghiloman la începutul guvernării conservatoare din 1910–1912, reflectată în cotidianul Dimineața (decembrie 1910–februarie 1911)
Alexandru Marghiloman a fost, fără niciun dubiu, una din personalitățile politice care a marcat viața politică și socială a României de la sfârșitul secolului al XIX-lea și începutul secolului al XX-lea. Studiul de față își propune să releve cititorilor imaginea tânărului și ambițiosului politician, atunci când se afla în plină ascensiune a carierei sale politice, ce va culmina cu desemnarea, de regele Ferdinand I, ca prim-ministru la 5 martie 1918. Alexandru Marghiloman a fost un caracter puternic, educat la școala franceză, cu un discurs briliant și un personaj remarcabil în viața socio-culturală a României, un adevărat „lord valah”, așa cum l-a numit Nicolae Peneș în cartea sa.
Portretul lui Alexandru Marghiloman în memoriile lui Lupu Kostaki și Alexandru Tzigara-Samurcaș
Alexandru Marghiloman a fost președintele Partidului Conservator (1914–1925), al Societății „Crucea Roșie” (1914–1925) și prim-ministru (martie–octombrie 1918). Prin activitatea sa multilaterală, acesta a fost portretizat de prieteni și inamici politici, dar și de contemporani din alte domenii. Lupu Kostaki a fost ministru de Interne (noiembrie 1916 – mai 1918), iar Alexandru Tzigara-Samurcaș a fost șeful Poliției Capitalei (noiembrie 1916 – noiembrie 1918), astfel încât au colaborat strâns cu Marghiloman. Cei doi memorialiști au avut misiunea să ușureze situația conaționalilor, colaborând cu Societatea „Crucea Roșie”, condusă de liderul Partidului Conservator. Ambii au aceeași părere despre șeful guvernului din perioada martie-octombrie 1918: a acceptat de bunăvoie să se sacrifice pentru salvarea țării, a salvat ce se putea salva, a realizat Unirea Basarabiei cu România, iar după ce pericolul a trecut, a fost înlăturat. Deși atacat din toate părțile de „învingători”, Marghiloman a suportat cu stoicism atacurile și a răspuns, elegant și profesionist, de la tribuna Parlamentului
Alexandru Marghiloman și primele alegeri pe baza votului universal din România întregită
În mai 1914 au avut loc în România alegeri pentru Adunarea Națională Constituantă, care trebuia să modifice legea fudamentală în vederea realizării reformei agrare și a reformei electorale. Din cauza începerii Primului Război Mondial în iulie 1914, s-a decis amânarea dezbaterii acestora. România a intrat în război în august 1916 și ca urmare a înfrângerilor suferite, autoritățile centrale, inclusiv parlamentul, s-au refugiat la Iași. Discuțiile asupra reformelor au avut loc în mai–iunie 1917, când s-au modificat articolele privind proprietatea și dreptul de vot. Pe această bază a fost elaborat decretul asupra reformei electorale, care a fost publicat la 16 noiembrie 1918. Campania electorală a durat aproape un an, deoarece data alegerilor a fost mereu amânată din cauza situației interne și internaționale, fiind fixată definitiv pentru 2, 3 și 4 noiembrie 1919. În acel interval de timp s-au înființat mai multe partide în vechiul Regat și s-au integrat în statul român întregit partidele care au condus unirea Basarabiei, Bucovinei și Transilvaniei cu România. Fiecare a lansat manifeste și programe pe baza cărora cereau votul alegătorilor. Alexandru Marghiloman, președintele Partidului Conservator, a decis să participe la primele alegeri pe baza votului universal organizate în România întregită. La 3/18 decembrie 1918 a fost publicat manifestul electoral prezentat în acest studiu
Medicina – vocație și destin. Academicianul Viorel PRISACARI la 80 de ani
Centre de artizanat și meșteșugurile artistice – între funcție identitară și valoare patrimonială
Serghei Vasiliev. Contribuții la formarea identității arhitecturale a Moldovei postbelice
Patrimoniul cultural și administrația publica: abordari teoretice și aplicative